ДИВОВИЖНІ ІСТОРІЇ
РОЗРИВ
Гей, ще трішки. Незабаром виїдемо з цієї глушини.
А знаєте, я трохи пошукала
і знайшла дещо непогане у Берлінґтоні.
Там неймовірний зоопарк.
Припини. Віддай мій телефон та поговори зі мною.
Зоопарк називається Коламбіан Парк,
і він, кажуть, один із найкращих в Індіані.
Ми переїжджаємо до Сан-Дієґо.
Я певен, тамтешній зоопарк на голову вищий за той Колам...
чи як там його.
Я просто шукала, чим би нам зайнятися, поки будемо там,
а я ж знаю, як ти любиш зоопарки.
Тільки з татом.
Що ж...
я теж.
Дідько. Проїхала поворот.
Навігатор не працює. Немає сигналу.
Елайджо, подай-но мені мапу Огайо.
Повинна бути в торбинці.
А це що таке? Якийсь Джефферсон.
О ні. Це нічого.
- Тобто як це – нічого? - Діставай уже ту мапу.
- Вона там. - Чому не можна читати?
Я розвернуся.
Там було моє ім'я.
Не здавай мене копам.
Це моя нова школа в Сан-Дієґо?
Мері Енн, чому ти не відповідаєш?
Мері Енн.
Можна глянути на лист?
Ні, Елайджо, не зараз.
- З тобою все гаразд? - Так. Боже мій.
Боже мій!
Що це?
Елайджо, стривай! Стривай!
Поглянь!
911. Що у вас трапилося?
Тут літак... літак упав.
У струмку при дорозі.
Ми на шосе 24 одразу за Дейтоном.
- У кабіні хтось є. - Це невеличкий літак.
Пілот усе ще всередині.
- Дихає? - Зараз перевірю.
- Ось. Тримай. Чекай, чекай тут. - Ні, ні.
Він горить! Тікай, тікай!
Прошу, Мері Енн!
Ворушись!
Тікай!
Ворушись!
- Гаразд. Ну ж бо. - Тікай звідти! Прошу!
Отак.
Добре. Отак. Ходімо. Ходімо.
Треба тікати.
Тікай звідти!
Тримаю. Тримаю.
Тікай звідти, Мері Енн! Тікай звідти!
- Ні, стривай. Стривай! - Біжи! Біжи!
Богу дякувати. Отак.
Дякую. Дякую.
Лейтенант Теодор Коул, друга ескадрилья.
Ви експати?
Звідки ви? Британці? Голландці?
Ні. Американці.
Якого дідька ви робите у Бірмі?
Це не Бірма. Це Огайо.
Малий, це Рангун. Я щойно брав участь у повітряному бою за...
за отим хребтом.
За...
Не хочете присісти або...
«Дейтон».
Я виріс біля Дейтона.
Ні, все гаразд. Усе гаразд.
Ми відвеземо вас до лікарні.
Телефон у тебе?
Усе буде гаразд. Усе буде гаразд.
Міс Вітакер? Я шериф Паркер.
Добридень.
Розкажіть, як ви там опинилися.
Ми саме поверталися зі сходу,
їхали до чоловікової сестри до Індіани.
А тоді просто... Бабах.
А пілот не сказав нічого, що б підказало нам його особу?
Він був у стані шоку.
Тільки сказав, що його...
збили у Рангуні.
Сказав, що то була Друга світова.
- Це ж неможливо, правда? - Звісно, ні.
- Пробачте. - Синку, я такого набачився.
Хлопців із травмами голови, які вважали себе Христом.
А як щодо літака?
Ви не можете його відстежити? Таких уже мало.
У цьому й проблема. Номер на хвості не зареєстрований.
До речі, мої хлопці полагодили вашу машину.
Я знайшла роботу в Каліфорнії...
Нове скло для красуні за рахунок поліції Бредфорда.
Що ж, дякую.
Гей, Мері Енн, я пити хочу.
Даси мені грошей на автомат?
Так.
Глянь, чи там не можна кредиткою.
- Дякую. - Угу.
«Мері Енн».
Малий вас кличе на ім'я?
Це так заведено на сході?
Ні, так заведено у мачух.
«Дейтон, Огайо».
Гей. Де я? І чому мене стережуть?
Вони гадають, ви поганий.
Це так?
Ні. Я бився з поганими.
Що це за місце?
Огайо. Бредфорд, здається.
То ви справжній солдат?
Так, малий.
Бредфорд?
Мене відправили додому?
Що в дідька сталося? Я пропустив Різдво?
Різдво? Надворі вересень.
Вересень? Та який там вересень!
Сьогодні 24 грудня, Святвечір 1941-го.
Мені слід звідси вийти.
Вас не випустять, поки не дізнаються, хто ви.
Та я ж сказав тобі, хто я!
Я – лейтенант Теодор Коул, Перша американська група добровольців.
Слухай, малий, ти мусиш допомогти мені вийти.
Ні, ні. Ну ж бо, ні.
- Вибач. Я тебе злякав... - Я просто хочу допомогти.
Знаю. Знаю, що хочеш.
Отам, у кишені куртки, є для тебе мирна пропозиція.
Ну ж бо.
ВІЗ
Бачиш?
Дружина мені дала. Це наче талісман.
Щоразу перед польотом, щоб зі мною не сталося нічого поганого.
Вона вважає, солодощі – це на щастя.
«Батончик Віз».
Якийсь хіпстерський батончик ручної роботи?
Що? Ні. Малий, це шоколадка.
Брати цукерки в незнайомців – так собі ідея.
Тож, якщо ви не проти, я притримаю її а потім спитаю дозволу у мачухи.
- Можна дещо попросити? - Гей, ти!
Шерифе!
- Гей. - Відчиняй.
Так, слухай дуже уважно, гаразд?
- Ми у Бредфорді? - Так. Ага.
Я знаю шерифа.
Він допоможе. Зветься Симмонс.
- Відчини двері. - Йди на Мейн-стріт.
Там поліційний відділок.
Знайди його та скажи,
що його друзяка лейтенант Коул втрапив у халепу.
Обіцяю.
Добре. З малим усе гаразд.
Я нічого не зробив.
Гей!
Нічого особистого.
Він сказав, що зараз Різдво 1941-го.
Саме це й роблять божевільні, Елайджо. Кажуть божевільні речі.
- А що, як він каже правду? - Ну...
Я заґуґлив «батончик Віз». І знаєш що?
Їх уже 30 років як не випускають.
Ти взяв у божевільного цукерку?
Він не божевільний.
Ну, може, й так, але він солдат.
Я певен.
І йому потрібна допомога.
Просто заїдь на Мейн-стріт. Там поліційний відділок.
Елайджо, ми мусимо бути у твоєї тітки до обіду,
вже й так запізнюємось.
Ну ж бо. Чому ми так поспішаємо?
Ми мусимо йому допомогти.
А якщо у нього є родина?
Він не повинен залишатися сам.
Чорт забирай. Елайджо.
Гаразд. Починаймо!
Ми на місці катастрофи. Тримайте пілота під замком.
Нікого до нього не пускайте, ясно?
У нас на все сім годин, тож без лажі.
Біл Камінскі, Рада з безпеки транспорту.
Гей, на евакуаторі, опустіть літак.
Дорогу закрито до подальших повідомлень.
Приберіть своїх людей з місця катастрофи на 16 км в обох напрямках.
Вивчайте скільки влізе. Ми тисячу разів це робили.
Відповідь не там.
Усі ці ваші наукові інструменти нічого нового нам не розкриють.
Найголовніше – це він, пілот.
Що ж, тоді привезіть його.
Шістнадцять кілометрів? Вони хочуть блокаду на 16 км?
Та це купи не тримається.
Федерали?
Як іще витратити мої податки.
- Так? - Добридень.
Нам потрібен шеф Симмонс.
Симмонс? Симмонса тут немає. Я шеф Мак-Кларті.
А тут колись був шеф Симмонс?
Не пригадую такого. А я довгенько тут працюю.
Гаразд. Добре.
Я можу вам чимось допомогти?
Ні, гадаю, цього досить.
Дуже вам вдячна, вибачте за клопіт.
Ходімо, Елайджо.
Мері Енн, стій.
Елайджо, ми закінчили.
Гей, малий, обережно.
Це бейсбольний м'яч, підписаний Джонні Бенчем.
- Сучий... - Елайджо.
Якого біса?
Пробачте. У нього сьогодні важкий день.
- Сюди, Елайджо. Ходімо. - Невже? Не лише в нього.
Що ти там виробляв?
Поглянь.
- Ти вкрав фото? - Поглянь.
З відділку поліції?
Це він.
- Бачиш? - Ні, це не він.
Поглянь, Елайджо, «1938». Це не він.
Це неможливо.
ОХОРОНА
Містере Вудро, ви готові до наступного...
Нічого особистого.
Нема потреби стягувати всі сили.
Ситуація під контролем моїх хлопців.
При всій повазі до ваших хлопців, можете йти додому. Ми цим займемося.
ОХОРОНЕЦЬ
Якби ви поважали мою посаду, дали б мені робити мою роботу.
Це більше не ваша робота.
То зв'яжіть мене з керівником вашого підрозділу,
- і ми з цим розберемося. - У нас керівниця,
і їй потроху уривається терпець.
Стривайте.
Я не уявляю, як вона впала.
Та це було так дивно, бо вона покликала мене й сказала:
«Агов, я у ванні, замотана у шторку для душу, набери 911».
То я й кажу: «Добре».
Парковка.
Гей! Це мій мотоцикл, чувак!
Прочісуйте все.
Не на території для зразків.
Сер, у нас аномалія.
Звісно, у нас аномалія. Усе це – аномалія.
Ну звісно.
Гей, сер.
Я знаю, йдеться про портал, і нам слід усе відправити назад.
Але на навчанні нам не казали, що станеться, якщо ми цього не зробимо.
То «цілком таємно», то «для службового користування»...
Та зараз ми на завданні,
і скажіть мені як агент агентові,
які будуть наслідки, якщо ми не зберемо всього, що сюди потрапило?
Просто полагодьте літак.
Це не може бути він. Це, мабуть, його дід...
Ні, це він.
Саме так працюють подорожі в часі. Ти опиняєшся там, звідки походиш.
Це наче доля.
Прошу, зачекай у машині.
Я навчатимусь у початковій школі Джефферсон?
У Берлінгтоні?
Саме там живе тітка Джулі.
Я гадав, ми переїжджаємо до Каліфорнії.
Так.
Це ти переїжджаєш до Каліфорнії.
Ти мене покидаєш?
Ні, я тебе не покидаю. Я...
Послухай, твоя тітка Джулі казала, що Джефферсон – дуже гарна школа.
У Каліфорнії теж є гарні школи.
Чому мені не можна бути з тобою?
Ти завжди був найважливішим для свого тата,
і я пообіцяла йому, що зроблю так, як буде найкраще для тебе.
Яким чином це найкраще?
У нас усе було добре...
відколи...
Зі мною забагато клопоту?
Ні.
Ні. З тобою не було ніякого клопоту.
Ясно? Послухай...
Це не твоя провина.
Послухай, я мушу дати тобі найкращий шанс у житті, розумієш?
А зі мною так не вийде.
Прошу, не сперечаймося про це. Будь ласка, Елайджо.
Добре.
Елайджо, усе буде гаразд.
Тітка добре про тебе піклуватиметься, і тільки це має значення.
А про тебе хто піклуватиметься?
Я знаю, що ти не можеш заснути. Чую, як ти плачеш.
Це не твій клопіт – піклуватися про мене, ясно?
Мері Енн!
Боже мій! З вами все гаразд?
Це знову ви.
- Усе гаразд? - Я ж казав.
Це точно знак.
Він двічі у нас врізався!
Добре.
- Чорт. - Ми знайшли фото.
- Це ви? - Елайджо, та ну.
Де ти це взяв? Так, це я. А це Симмонс, отут.
Вебер, пішов добровольцем після Перл-Гарбора.
О'Гора, Бреґдон, Келлі...
- Елайджо. - Він солдат, Мері Енн.
Де ти це взяв?
- Елайджо! Час їхати. - Йому потрібна допомога!
Гаразд. Куди ви їхали?
Мені треба додому. Мушу дістатися до дружини.
Вона не знає, що сталося. Я мушу її побачити. Мушу сказати.
Ну будь ласка.
- Сідайте. - Сідайте в машину. Сідайте!
Ну ж бо, їдьмо!
Оця вулиця.
Десь півтора кілометра після...
Усе змінилося.
Отам.
- Отам. Це мій будинок. - Добре.
Зупиніться. Отут.
Полін!
Полін! Ти тут?
Агов? Є тут хтось?
Полін! Є хтось удома?
Чим можу допомогти?
Я шукаю Полін.
Я її чоловік.
Її чоловік? А ви не замолодий, як на її чоловіка?
Перепрошую, що відбувається?
Мій друг потрапив у аварію, і він...
Він давній приятель Полін.
Справді? Як добре.
Відколи діти виїхали, до неї так рідко приходять.
Хочете привітатися?
Вона жива?
Так, звісно.
Я її доглядальниця.
Полін на занятті з гончарства, але мала б от-от вернутися.
Можете на неї почекати.
- Зроблю нам чаю. - Дякую.
Нема за що.
Гадаю, я почекаю надворі.
Що це?
Це його некролог.
НАШ ПІЛОТ ЗАГИНУВ У БІРМІ
Він упав у Бірмі, і його застрелили при спробі врятуватися.
Катастрофа спричинила затримки у всіх напрямках від Дейтона,
а влада розпочала пошуки.
- Пілот, реконструктор... - Нас показують.
...Другої світової на ім'я Кларенс Вудро...
Що це означає? Я викликаю поліцію.
Ні.
- Хтось іде. - Вони по вас. Тікайте!
- Може, з ними поговорити! - Тікайте!
Назад, назад.
Лейтенанте Коул, просимо вийти з будинку.
Лейтенанте Коул, просимо негайно вийти.
Уперед. Підтягуйтесь.
Усередині.
Лейтенанте Коул.
Зберігайте спокій та вислухайте мене.
Ми прибули, щоб усе виправити та відправити вас туди, де вам і місце.
Ваше перебування тут і ці події спричинили сейсмічні поштовхи.
Ви проникли сюди через те, що ми звемо Розривом.
Чим?
Власне, лейтенанте, ви перемістилися в майбутнє.
Ви ж хочете повернутися та побачити дружину, щоб усе було, як раніше?
Це можливо, але слід поквапитися.
Ви про що?
Розрив, через який ви прибули, ще відкритий.
- Можна відіслати вас назад до Полін. - Ні!
- Наче нічого й не сталося. - Елайджо, стій!
Ні! Ви загинули у Бірмі. Ми бачили ваш некролог. Ну ж бо, тікайте!
- Лейтенанте! - Ну ж бо, сідайте.
- Назад! - Елайджо, ні!
Ви мусите нам довіритись!
Сідайте!
- Сідай. Ну ж бо. Сідай. - Елайджо, назад.
- Ну ж бо! - Елайджо!
Ми тут, щоб усе виправити. Лейтенанте, відчиніть!
Стривайте, не стріляйте у нього! Елайджо, виходь.
- Чому педалей тільки дві? - Бо машини тепер інакші! Ну ж бо!
- Я не вмію! - Тисніть!
Елайджо, виходь із...
Уперед! Уперед!
Не стріляйте!
Підіймайте гелікоптери! Негайно!
Вони наздоганяють! Швидше!
- Швидше! - Усе гаразд.
Тримайся.
Коуле!
Обережно!
- Коуле! - Просто довірся мені.
Куди ви їдете?
Тут є стара дорога самогонників, що веде до річки Міллерс.
Не бачу ніякої дороги!
Кажу ж, довірся мені.
А тепер тримайся.
Ми це зробили! Так!
- Ні! Ні! - Ну ж бо. Ні, ні!
Усе гаразд, малий?
Це було епічно!
У нас був один шанс на мільйон, а ми все одно втекли.
Що ж, у мене був класний другий пілот.
- Щось не так? - Ні.
Будинок на тому березі. Він ще стоїть.
Біжімо!
Що це?
Місце, де ми з дружиною танцювали перед моїм від'їздом.
Отам грав Арті Шоу.
Та це не має значення.
Усе й так розвалилося.
Я навіть не попрощався.
Що?
Дурнуватий забобон.
Я вважав, якщо не прощаєшся, то наче нікуди й не їдеш.
І зі мною нічого б не сталося.
Це допомагало... певний час.
Гей, а що там було написано? У моєму некролозі?
Що зі мною сталося?
Ви впали, і вас застрелили на смерть при спробі врятуватися.
І мене хочуть відіслати назад?
Слід було погодитись.
Мені тут не місце, малий.
А твоє місце поряд із мамою.
Мачухою. Та й я їй не потрібен.
Вона просто хоче кинути мене у тітки.
Нам обом нікуди йти.
Ходімо.
Рухаймося далі, поки нас не знайшли.
А який сенс мені тут залишатися?
Життя Полін налагодилось.
Вона довго й щасливо жила з іншим.
Але ж ви не можете померти.
Може, так треба.
Ні. Так не можна!
Чому це тобі так важливо, малий? Чом би тобі просто не дати собі спокій?
Через тата.
Він теж загинув на війні.
В Афганістані, у квітні минулого року.
Співчуваю, малий.
Справді.
Та в цьому світі для мене нічого нема.
А що...
А що, як існує спосіб повернути вам життя з Полін?
Те життя, яке у вас відібрав той інший?
Припини, малий.
Ні.
Що, як ви зможете повернутися через Розрив і не загинути?
Що, як ми все змінимо?
Що, як на цей раз після катастрофи вороги не завдадуть вам шкоди?
Якщо ви матимете кращу зброю. Або кевлар.
Кев-що?
Наче бронежилет.
Тато мені розказував про це.
Можу і вам дістати.
Саме так.
Ось чому Розрив привів вас сюди:
щоб дати вам другий шанс.
Що ми тут робимо?
Ми хіба не повинні шукати Елайджу? Прочісувати місто?
Саме це ми й робимо, та все піде швидше з вашою допомогою.
Цей солдат поза своїм часом, а ваш син – його найкращий шанс на втечу.
А ви – єдина, хто знає малого.
Тож якщо хтось його і зможе знайти, це будете ви.
Ні, я вам не допомагатиму. Ви брехуни.
Ви пошлете того солдата назад на смерть.
Я вам співчуваю,
та ви мусите починати довіряти мені більше, ніж лейтенанту,
бо на кону більше, ніж ви собі уявляєте.
Ну, я провела трохи часу із Коулом. Він гарна людина.
Якби ж я могла те саме сказати про вас.
Що ж, гадаю, час нам познайомитися ближче.
У нас може бути час, якщо хочете... спробувати побачитися з дружиною...
на випадок...
Якщо твій план не спрацює?
Спрацює, але, знаєте, якби раптом...
Ні. Дякую, малий.
Не хочу її зараз бачити.
Через ризик потрапити у засідку?
Через те, що вона влаштувала своє життя.
Вам усе це сказали кілька світлин?
Звідки ви знаєте, що влаштувала?
На першому побаченні я повів Полін у кіно.
На «Виховання крихітки».
Я купив їй коробку «Крекер Джек».
А всередині був сюрприз – маленька брошка у вигляді чотирилистої конюшини.
Знаєш, що вона означає?
Везіння?
Саме так.
Вона сказала, що це знак, що нам завжди щаститиме
і що ми завжди будемо разом.
Тож коли ми одружилися і купили той дім,
перше, що вона зробила, – увійшла та причепила ту брошку біля каміна.
Коли ми там були, я перевірив.
Брошки не було.
Мабуть, вона давно її зняла.
Не хоче про мене згадувати.
Що вони роблять?
Відновлюють літак до колишнього стану, щоб він знову злетів,
а ми змогли відіслати пілота назад.
Чому? З минулим усе гаразд.
Історія не змінилася.
Мері Енн, зміни в історії тут ні до чого.
Погляньте сюди.
1971 рік.
Сильмар, Каліфорнія.
Страшний землетрус на 6,5 бала за шкалою Ріхтера
спричиняє загибель 65 людей та завдає збитків на пів мільярда.
Розрив.
2009 рік, катастрофа на нафтоочисному заводі Катаньйо.
Вибух радіусом у 80 кілометрів знищив ціле місто.
Теж Розрив.
Глобальні катастрофи в історії людства,
які ви вважали випадковостями чи природними катаклізмами,
було спричинено такою ж подією, яка привела сюди пілота.
Якщо нам удасться повернути те, що прослизнуло, назад у його час,
Розрив зімкнеться, і ніхто не постраждає.
Тож як щодо вашого хлопчика?
У нього мій телефон.
Малий, стривай. Що це за місце?
Магазин армійських надлишків.
Зауважив, коли ми їхали. У них повинно бути все необхідне.
Кевлар, прилади нічного бачення...
Нічного бачення?
Щоб можна було бачити у темряві.
Ну, це зрозуміло з назви. У вас тепер є такі штуки?
Ви й не уявляєте.
Ви ж зможете відімкнути замок?
Я тобі хто, квартирний злодій?
Може, спробую отут підважити.
Це сталь, малий.
То скільки у вас було таких випадків?
Більше, ніж хотілось би більшості людей.
А скільки разів вам не вдавалося?
Частіше, ніж хотілось би більшості людей.
Білл гадає, ми щось пропустили,
може, ґудзик чи запонку, щось маленьке.
Стривайте. То якщо справа не в тому, щоб відіслати їх назад, як було...
Це не завжди спрацьовує.
А ви як гадаєте?
Гадаю, Розрив має власну волю.
Гадаю, він робить усе не просто так.
Щоразу, як хтось проходить, ми не одразу його знаходимо.
За три, п'ять, сім годин.
Але Розрив залишається відкритим рівно 11 годин.
То ви вважаєте, за цей час щось має статися?
Я вважаю, щось повинно статися.
Що? Що повинен зробити Коул?
Уявлення не маю.
Ну ж бо! Покваптесь!
Біжімо! Біжімо!
Ну ж бо!
Обережно.
Хто це такі?
Бачу ціль. Приземляйтеся.
Уперед, уперед!
- Он вони. - Стривайте.
Дозвольте мені з ним поговорити. Він наляканий, і з ним моя дитина.
Ідіть.
Ні, Мері Енн, ні! Ти не розумієш, що ми робимо!
Ні, любий, це ти не розумієш. Слухайте, ви обоє не розумієте.
Я розумію, міс. Вони хочуть повернути мене назад, і я готовий.
Але тільки за певних умов.
Мені потрібні зброя і захист. Цей, як його...
- Кевлар! - Саме так, кевлар.
Я боєць, розумієте, Мері Енн?
- Я дам раду цій штуці. - Ні, Коуле, не дасте.
Вам не можна боротися. Не можна нічого робити.
Та штука угорі... Таке вже бувало.
Вони кажуть, якщо ви не повернетеся так само, як і прибули...
то... усе в радіусі 15 кілометрів загине.
Тож це означає, що вам не можна нічого брати з собою.
Вам не можна нічого міняти.
Ні.
Ні, вони вам брешуть!
- Гей. - Напевне!
Я знаю, ти хотів його врятувати.
Я теж хотіла.
Але це повинно статися саме так.
Ви мусите повернутися. Мені шкода.
Мені так шкода.
Доля – суча дочка, еге ж?
Хвилиночку. Стривайте.
- Можливо, є ще дещо. - Перепрошую?
Ця штука повернула вас не лише в цей час,
вона привела вас до цього місця, додому.
Що, як цей Розрив чи його творець, чи що б то не було,
робить усе це з якоїсь причини?
І яка б це могла бути причина?
Гадаю, я знаю.
П'ять хвилин.
Привіт, Полін.
Це я, Полін.
Тедді?
Так.
Що...
Вибач.
Вибач, що я піддався дурнуватому забобону.
Вибач, що так і не попрощався.
Я знаю, що ти влаштувала своє життя і забула мене.
Та я мусив сказати...
що кохаю тебе.
Завжди кохав і кохатиму.
О, Тедді.
Пробач. У мене мало часу.
Мені час іти.
Тедді.
Полін.
Ушкваримо ще раз.
Що ти на це?
- Ох, Тедді, я вже не можу танцювати. - Усе гаразд. Я поведу.
Я поведу.
Прощавай, Полін.
Коуле!
Гей, малий.
У тебе є голова на плечах, малий. Усе в тебе буде гаразд.
Добре?
Дякую за все.
Залиш мене на хвилинку з твоєю мачухою.
Каліфорнія? Гарне місце.
- Так. - Я навчався у Риверсайді у 1939-му.
Це великий штат.
Може стати самотньо.
То він вам сказав.
Так. Сказав... що ви залишаєте його в Індіані.
Я не можу.
Відколи я втратила Стіва...
я й про себе не здатна подбати.
Як я зможу...
Щоразу, як дивлюся на Елайджу, бачу лише його.
Ви казали, що все це сталося з якоїсь причини?
Так.
Гадаю, ви частково маєте рацію, що я повернувся сюди заради Полін,
та це сталося саме зараз, бо тут були ви.
Що ви таке кажете?
Слухайте, самі подумайте.
Пілот, що загинув у бою, зустрічає жінку, яка втратила свого пілота.
Це не просто збіг, Мері Енн.
Це послання від вашого чоловіка.
Я повинен був попрощатися з Полін.
- А що повинна зробити я? - Цього я не знаю.
Та я певен, ви знаєте, що вам каже ваш чоловік.
Готові, лейтенанте?
Так, сер.
Це наче все.
Усе, що прибуло разом із вами.
Щасти.
Ой. Стривайте.
Гей, малий.
Мені дуже прикро, та я мушу забрати той батончик.
Жартуєте?
- Ви щось йому дали? - Просто батончик.
Ну ж бо, малий.
- Усе гаразд. Ну ж бо. Віддай. - Ну ж бо. У нас мало часу.
По дорозі назад... я зголоднів.
Потрібне усе?
Гаразд, то нам пакувати речі й евакуюватися чи...
Ні, вже запізно.
Ми не встигнемо віддалитися на безпечну відстань.
Усе гаразд.
Я все одно полечу. Це спрацює.
Розрив не вимагає повернути якийсь батончик.
Я зробив те, що від мене вимагалося... і ви зробите.
Не хвилюйтеся. Усе під контролем.
П'ять хвилин до зімкнення.
Відходьте. Ходімо.
Ще раз дякую.
Ні.
Дві хвилини.
Дев'яносто секунд до зімкнення.
Одна хвилина.
Усе буде гаразд.
- Я тебе люблю. - І я тебе люблю.
З нами все буде гаразд.
Усе гаразд? Йому вдалося.
ЛАСКАВО ПРОСИМО ДО КАЛІФОРНІЇ
Переклад субтитрів: Наталія Наконечна